Går du i krig förutspår ditt öde mäktiga och olyckliga händelser.
Jag går norrut till Alperna. Vi skingrar folket för vindarna.
Vi kan attackera från söder. Pomejus kan hindra Spartacus-
-att nå bergen och komma undan.
- Jag blir inte lika mild nästa gång. - Har hon gått med i upproret?
500 av dina män för Tiberius liv.
- Pojken har inget värde nu. - Crassus vill fortfarande byta-
-om du ger honom nåt annat hans hjärta åtrår.
Förbered männen för avmarsch.
Jag ska ansätta Spartacus...och se till att han får sitt välförtjänta slut.
Översättare: FRiEND, Incubator, Macchiavelli och Simontax
SEGER
Alltid nya texter på www.Undertexter.se
Säg till ditt folk att lösa slavarnas bojor.
Annars drabbas deras familjer också av blod och död.
- Vem är du? - Jag är Spartacus.
- Ännu en angripen gård. - Hur många tillsammans.
Sex på hälften så många dagar.
Jag är Spartacus!
Han anfaller snabbare än bevingade Mars.
Spartacus är blott dödlig.
Han kan inte vara överallt samtidigt.
- Tror du rapporterna är falska? - En strategi för att förvirra Pompejus.
- Så att han jagar vålnaden av mannen. - Vi ska fånga Spartacus, inte Pompejus.
Kommer trakiern undan vilar bördan av nederlaget på oss!
Och på dem som dött i fälttåget.
Det var bara falnande glöd i rebellägret där Tiberius fick sitt slut.
Framskjutna spejare har likväl sett Spartacus och hans armé.
Fördubbla ansatserna. Jag ska tvinga trakiern till strid snarast möjligt.
Och se in i hans ögon medan liv och hopp försvinner från dem.
Lugo, gör klart det här.
Ofta har jag undrat över galna planer födda av febrig hjärna.
Men det du nu gör överträffar allt.
Vi har lurat Pompejus norrut men Crassus kommer söderifrån överväldigande stark.
- Vi hoppas bara få bestämma slagfältet. - Ditt hopp om det hänger på en tråd.
Den håller tillräckligt länge för att de andra ska undkomma.
Det hoppas jag.
Jag erbjuder välbehövlig hjälp för att hejda Crassus.
Fatta svärdet, och låt det ske.
De har tagit allt från mig.
Men du blir ändå till nytta i det kommande slaget.
Genom att föra dem som inte kan strida till bergen.
Återvänd till Nasir och förbered avfärden.
Mannen är mer död än levande. Likväl ivrig att ge livet för din sak.
Min sak? Är det fortfarande inte din?
Jag är ingen martyr på ett kors.
Som villigt offrar livet så att de som mer förtjänar det får leva.
Stanna då upp och låt hjärtat få sitt före skilsmässan.
Det känns som ett annat liv när jag omfamnade Crixus så där.
Mycket har tagits ifrån oss.
Snart möter vi Roms legioner...
...och vi ska återgälda den bittra gunsten.
- Har du gjort den här? - Vi surrar handen vid handtaget.
Så att den inte halkar ur greppet om romerskt kött ska klyvas.
Jag kan inte fly till bergen med de andra.
Trots given order är min plats på slagfältet.
Såsom min är vid din sida.
Stunden har kommit.
- Jag vill inte lämna din famn. - Jag vill inte se dig lämna den.
- Men du måste gå med de andra. - Följ med mig.
Du vet att jag måste stanna, så att du kan nå bergen-
-och leva fri från republiken.
Det finns inget liv utan din beröring.
Du sa en gång att gudarna skickat mig för att rädda dig.
Du hade fel.
Det var dig de skickade. Och jag den som behövde räddas.
- Din förmåga är ännu vass, imperator. - Jag ska vässa den till dödlig egg-
-innan jag möter Regnmakaren.
Han ser fridfull ut. Eller hur?
Ja, dominus.
Det är en felaktig bild av pojken jag kände.
Alltid med rynkad panna av tryckande bekymmer.
En avspegling av hans far... allvarlig till utseende och läggning.
- Så var han inte jämt, eller hur? - Nej, dominus.
Med åren förhärdas en man mot livets små glädjeämnen.
Tills det som blir kvar är av sten, kallt och oförsonligt.
Jag önskar bara att resan gått i annan riktning.
Berätta vem som tog hans liv.
En äldre man...
...med sin husbondes ärr djupt inetsade.
Om han bara dött...
...så att Tiberius fått leva.
- Förlåt, vi har fått bud från spejarna. - Spartacus?
- En grupp av hans män siktades norrut. - Ge order om uppbrott och avmarsch.
Imperator.
- Kriget lider till sist mot sitt slut. - Som all annan missriktad strävan.
Vakterna för dig dit du hör hemma.
Du frågade inte varför jag lämnade dig.
Skulle svaret ändra det som skett?
- Eller sudda bort minnet av sveket? - Nej.
Ändå skulle jag ge mitt liv för att åter se förlåtelse i din blick...
-...med tanke på allt jag gjort. - Om jag bara kunde tillåta det.
Bortom lägret får ni dela på er. Då når ni bergen lättare.
Vi vore tryggare om du leder oss.
Crassus måste hejdas. Då kan du och de andra komma undan.
- Vi väntar vid foten av bergen. - Det vill jag inte.
Får jag inte göra egna val?
Nåt du ofta påminner om.
Riskera inte livet i hopp om att jag klamrar mig fast vid mitt.
Du kommer inte att dö i strid mot Crassus.
Har du förmågan att förutspå framtiden?
Jag har blott tillit. Till en man utan jämlike.
Tack så mycket. För dina vänliga ord...
...och för hjälpen din närvaro gett.
Gå.
- Vet du vad ni ska göra? - Jag har aldrig varit säkrare.
Dock kommer inte jag och Nasir vara bland dem som går mot bergen.
Vi har pratat om det här. Du kan inte kämpa...
Han har hittat ett sätt, skapat av älskande händer.
Be inte mina egna vara overksamma i den kommande striden.
Jag har sett många av mina bröder dö.
Du är den sista vid liv...
...som stod vid min sida när Batiatus gladiatorskola förstördes.
Du hedrar mig med din närvaro i slutstriden.
De är redo att ge sig av.
Mina vänner...
...det är dags för oss att skiljas åt.
Vi kommer att tänka på er när vi möter Crassus och hans legioner.
Många av oss kommer att dö.
Det finns ingen strategi eller knep som kan kringgå oundvikligt öde.
Ni ska veta att vårt blod...
...ska ge er chansen att komma till bergspassen.
Bortom Roms käftar... som har plågat oss med död...
...och elände.
Låt våra vägar skiljas åt...
...och lev fria.
Tack. För allt du har gjort.
Tack, Spartacus.
- Tack, Spartacus. - Må gudarna välsigna dig.
Tack...
Spartacus!
- Romerska spejare har sett oss. - Vad har de för härtecken?
- En tjur på bröstet. - Crassus.
Betet är svalt.
Gå mot bergen och vik inte av. Ge er av!
Jag ska be. För Crassus slut...
...och Spartacus seger.
Jag har fått nog av ord och tårfyllda avsked...
...jag vill ha blod och höra våra fienders skrik.
Vi gör det till verklighet.
Stanna!
Ballister redo!
Gör inget förrän jag beordrar det! Inta försvarsställning!
Spjut!
Jag vill inget ont! Jag ska bara framföra ett meddelande från Crassus!
Spjut!
Ut med språket! Och be till gudarna att jag gillar det.
Har du bevittnat nåt sånt?
Så många hjärtan som slår till oundvikligt slut?
- Varför kallade du mig hit, Crassus? - Av samma skäl som du kom hit.
- Nyfikenhet. - Har det varit tillfredsställande?
Vi har plågat varandra i månader. Det resulterade i att vi har lidit.
- Ändå har vi aldrig talat med varandra. - Det skulle inte göra nån skillnad.
Kanske det.
Jag vill tala med dig trots detta.
Lämna oss.
- Imperator... - Gör som jag beordrar!
Du vet väl att du inte kan vinna den här striden?
- Så trodde alla romare jag dödat. - Min son var en av dem.
Jag kan inte ångra att soldaten som berövade Crixus livet är död.
Gallern dog på slagfältet. Nåt som nekades Tiberius.
Det var inte som jag beordrade.
Men kvinnan hade blivit misshandlad av honom...
...och det var hon som utkrävde hämnd.
Precis som mina vid minnet av min son.
- Och dina vid minnet av din hustru... - Tro inte att det går att jämföra!
Din son tog till vapen för republiken.
Just den som såg till att min oskyldiga hustru togs ifrån mig...
...och dömdes till slaveri och döden.
Nu leder du tusentals mot samma öde.
Vad som än händer mitt folk sker för att vi väljer det.
Vi bestämmer över våra öden - inte du. Inte romarna...
...inte ens gudarna.
Du väljer blott tid och plats för resans slut.
Det är bättre att dö för svärdet än husbondens piska.
Lindrar det blessyrerna...
...om Regnmakaren utför mirakel och besegrar Crassus och hans legioner-
-drar han då bort från republiken?
Nöjd med att han ställde dem som skadat honom inför rättvisa.
Det finns ingen rättvisa.
- Inte i den här världen. - Till sist...
...nåt vi är överens om.
När vi träffas igen... kommer jag att döda dig.
Nej...du kommer att försöka.
Det är allt en fri man kan göra.
- Du kan inte lita på Spartacus. - Varför skulle han ljuga?
Jag påstår inte att jag kan läsa hans tankar.
Berätta igen. Vem dödade Tiberius?
En äldre man, som jag sagt...
Spartacus talade om en kvinna...driven av hämnd.
Han försöker vända oss mot varandra med lögner.
Vi hotas av undergång om vi tror på sådana lögner.
Blott i uppdagandet av sanningen finns hopp om förlåtelse.
Det var jag som dödade Tiberius.
Var min beröring så grym? Att du genom min son krossar mitt hjärta?
- Tala, medan du fortfarande kan! - Du ger offret skulden!
Din "ädle" son våldtog henne.
En av många handlingar som ledde till ett välförtjänt öde.
Det är sanningen!
Hans kärlek till dig vändes till hat efter dödandet av var tionde.
Han gav igen på det sätt han visste skulle såra dig.
- Varför berättade du inte? - Jag försökte. På Meliaåsen.
Det finns inget felsteg som kan få en far att inte förlåta sin son.
Vi ville inte orsaka dig ytterligare smärta utan orsak, Marcus.
- Därför undanhöll vi sanningen. - Lämna oss.
En son är en avbild av sin far. Är det sådan jag är?
Förvriden och grotesk?!
Du är vad du alltid varit. En god man som gör vad han måste.
Förlåt.
Jag ber om förlåtelse för ditt lidande.
Det upphör när Spartacus dör...
...och krigets olycka beträtt minnets avlägsna stigar.
En tung börda.
Att se krigets slut och bedöma dess bittra kostnader.
Tror du inte vi kan besegra Crassus?
Du vill frambesvärja det omöjliga...
...och jag skulle inte satsa emot dig i det sista spelet, men...
- ...oddsen är emot oss. - Nej. Det är de inte.
Jag ville bjuda på dryck för att höja stämningen, men jag har slutat dricka.
Jag har inte undgått att se det.
Mitt vilda liv fick också en ände när jag intogs av ett rent hjärta.
Du talar om din hustru?
Första gången vi låg hos varandra-
-berättade hon att gudarna gett henne en orakelsvar i drömmen.
Och förutsagt att jag aldrig skulle älska en annan kvinna.
Besannades profetian?
Jag fann tröst hos andra. Men det finns en tomhet som inte kan fyllas.
Ett tomrum finns kvar, där en gång hjärtat slog-
-när Sura togs ifrån mig.
Du frågade en gång hur man definierar segern.
- Jag trodde svaret låg i dödade romare. - Du tror inte längre det?
Livet definierar segern. Inte genom döda romare, inte heller genom vår död.
Men genom Sibyls liv. Laetas, modern och hennes barn, och många fler.
De är alla Sura. Jag vill att de får leva.
Nåt till och med jag kan ta till mig.
Om vi ska ge dem en chans mot Crassus, måste du göra mer än så.
- Du måste leda. - Ett gammalt tvistefrö, Spartacus.
Det måste ske nu.
Jag klarar det inte om du inte intar din rättmätiga plats.
Ingen har gjort sig mer förtjänt av den.
- Vad vill du att jag ska göra? - Det omöjliga.
- Är männen redo? - De är redo, imperator.
Tack. För din lojala tjänst.
Spartacus är en dåre som möter oss med så få män.
Han har visat sig vara många saker, men knappast en dåre.
- De är som ett hav. - Som när Crixus liv sköljdes bort.
De erbjuder ett tillfälle... att simma i ett hav av romerskt blod.
Mäktiga och olyckliga händelser.
Vad betyder de orden?
En varning från en älskad hustru.
Till en man som inte längre finns.
Snart kommer Crassus att ge order...
...och vi står emot hans legioner i öppen strid!
Vi står i skuggan av en större makt...
...som republiken kastar över var man, var kvinna och barn!
Dömda till slaveriets mörker!
Tvingade att slita och lida... så att de med pengar och makt...
...kan se sina förmögenheter växa bortom behov!
Låt oss lära dem, att alla är av lika värde!
Och att de som försöker kväva friheten...
...ska dö till ropen för frihet!
Sårade fiender ska inte få en barmhärtig död!
Jag vill statuera exempel med dem som reser sig mot Roms ära!
Ladda ballister och katapulter.
- Tänd! - Släpp!
Framåt!
Ge signal om framryckning! Se upproret blekna ur minnet!
Framåt!
Inta era platser!
Vänta...
Vänta!
Bågskyttar!
Nu!
- Vilden är fortfarande påhittig. - Han fördröjer det oundvikliga slutet.
Beordra sköldpaddsformering!
- De gör som vi trodde. - Låt oss visa dem ett oväntat drag!
Nu!
- Ge eld från ballister och katapulter! - Ska du döda våra egna män?
Jag vill få slut på kriget!
Fortsätt anfallet! Tryck på!
Far åt helvete!
Slavarna faller för en överlägsen strategi och taktik.
- Liksom romarna. - En olycklig förlust.
Men gladeligen accepterad, om Spartacus förs till sitt slut.
- Ryttare närmar sig! - Helt om!
Använd ballisten!
Du där! Försvara vänstra flanken!
Caesar! Ta befäl över bakre leden! Låt dem inte bli förvirrade!
- Vi måste retirera! - Nej! Han förväntar sig det!
Blås i hornen och anfall!
Castus!
Jag hade velat vara du...
...bara för en dag.
Agron! Säkra din flank! Släpp dem inte nära oss!
Nasir!
Naevia! Hjälp Gannicus!
- Sätt fart! - Kom!
Spartacus!
Imperator!
Skydda imperatorn!
Crassus!
- En ärorik dag. Många romare att döda. - Det finns bara en som betyder nåt.
Dra uppmärksamhet till fältet. Jag ska inta det.
- Håll linjen! - Kasta amforor på dem!
Caesar!
- Hämta läkaren! - Jag behöver inget lindrande.
- Bara återvända till fältet! - Riskera inte ditt liv mer.
Om du dör, får Spartacus en fördel.
Jag har längtat efter att få möta dig.
Och jag har längtat efter att få skilja ditt huvud från kroppen.
Saxa!
Återigen är jag...
...i din famn.
Jag har avlagt ett löfte...
Att nästa gång vi möttes... skulle jag ta ditt liv.
Kom då...
...och försök att ta det.
Framåt!
Det här tillhör inte dig, slav.
Nej!
Rotera!
Vänta!
Du skulle ha varit romare.
Och stått bredvid mig.
Jag välsignar ödet...
...att det inte var så.
Agron!
Ge mig ett svärd.
- Imperator... - Följ med mig...och återta kullen!
- Sök igenom de kringliggande kullarna! - Imperator!
Gudarna hjälper Spartacus att komma undan än en gång.
Han lider av tusen skador.
Och om hjärtat fortfarande slår, ska det snart sluta.
Många anhängare av den galna saken klamrar sig ännu fast vid tynande liv.
Häng upp dem som exempel längs Via Appia.
Och låt alla slavar utmed vägen till Moder Rom få veta belöningen-
-för att ha burit hand på sin herre.
Ett ovärdigt slut...
...för en legend som en gång var Gud på arenan.
Legender är bara drömmar av ben och kött...
...ruttnande i verklighetens sol.
Det är en svår syn. Att se en så älskad bland de fördömda.
Hon anslöt sig till upproret.
Jag har förlåtit orsaken. Men gör ändå det jag måste.
Pompejus.
Gudskelov att du mår bra, gamle vän.
Jag var rädd att Spartacus besegrat dig, innan jag jagade dem norrut.
Norrut?
Han stötte på en rebellarmé som försökte nå bergen.
Rapport har redan sänts till Rom, där Pompejus nämns som segrare-
-mot fienden du inte kunde stoppa. - Du ståtar med falska fjädrar.
- Spartacus besegrades... - ...i norr av tappra Pompejus-
-Hispanias hjälte. - Du hedrar mig.
Jag hedrar bara Rom.
Och dem av samma uppfattning, som vill se det blomstra.
Då har vi samma uppfattning. Låt oss äta innan ni återvänder.
Efter allt vårt lidande, tillåter du Pompejus stjäla segern-
-från dem som förtjänar den? - Stödjer vi honom bli han allierad.
Vi ska bli ett skrämmande tremannavälde, med makt att ändra historien.
- Du pratar alltid om framtiden. - Det förflutna kan inte ändras.
Nuet är bara ånger och förlust.
En man kan bara finna tröst i framtiden.
När minnet bleknar.
Gannicus! Gannicus!
Han lever än.
Vi nådde bergen.
Vi väntade på dig...som vi lovade.
Har alla klarat sig?
Pompejus anföll den andra halvan.
Många dog.
Vi måste få honom till bergsstigen, innan vi också upptäcks.
Gå före.
- Jag ska vila lite. - Vi kan inte stanna här.
Nej, det kan ni inte.
Och jag kan inte följa med.
Spartacus... Spartacus.
Spartacus.
Det är inte mitt namn.
Jag ska äntligen få höra det igen.
Från min älskade hustru... som jag har längtat efter...
Fäll inga tårar.
Det finns ingen större seger...
...än att lämna den här världen...
...som en fri man.
En dag ska Rom tyna och vittra sönder.
Men du blir för alltid ihågkommen...
...i hjärtat på alla som längtar efter frihet.
Översättare: FRiEND, Incubator, Macchiavelli och Simontax
Alltid nya texter på www.Undertexter.se